Онацький Євген Дометійович
Євген Дометійович Онацький | |
---|---|
![]() Євген Онацький | |
Народився |
1 (13) січня 1894 м. Глухів, нині Україна |
Помер |
27 жовтня 1979 (85 років) Буенос-Айрес, ![]() |
Національність | українець |
Діяльність | громадський діяч, науковець, ідеолог українського націоналізму ,журналіст |
Alma mater | Історико-філологічний факультет Київського університету[d] |
Членство | Наукове товариство імені Шевченка |
Партія | ОУН |
Євге́н Доме́тійович Она́цький (1 (13) січня 1894, Глухів — 27 жовтня 1979, Буенос-Айрес, Аргентина) — український науковець, громадський діяч, журналіст, енциклопедист. Професор Вищого Східного інституту в Неаполі та Римського університету ла Сап'єнца. Дійсний член Української вільної академії наук, Наукового товариства імені Шевченка й Українського історичного товариства.
Член Української Центральної Ради, учасник української революції 1917—1921 років. Голова пресбюро в дипломатичному представництві УНР у Римі.
Від 1929 року один із провідних діячів Організації Українських Націоналістів, член Проводу Українських Націоналістів. Представник ОУН в Італії. Співробітник періодичних видань США та Канади. Син українського історика Дометія Онацького. Борець за незалежність України у XX сторіччі.[1]
Народився 13 січня 1894 року в м. Глухові, нині Україна.
1904 р. сім'я Онацьких переїхала до Кам'янця-Подільського, де Євген навчався в гімназії, яку закінчив 1912 р. зі срібною медаллю.
У 1912–1917 рр. Євген Онацький навчався на історико-філологічному факультеті Київського університету і був членом Наукового товариства ім. Т. Шевченка. Під час навчання брав активну участь у суспільно-громадській роботі і в 1917–1918 рр. став провідним членом в об'єднаному керівництві всіх вищих шкіл Києва — Головної Студентської Ради. 1917 р. також увійшов до складу Української Центральної Ради як представник українського студентства й невдовзі був призначений до її Секретаріату. Євген Онацький брав активну участь у Всеукраїнському Національному Конгресі, що був скликаний Центральною Радою в Києві 17-24 квітня 1917 р.
У березні 1918 р. Онацький тимчасово відійшов від політичної діяльності, але вже 1919 р. був у складі урядової делегації УНР на Мирній конференції в Парижі.
Після поразки визвольного руху (1917–1920) Онацький разом з дружиною переїхав до Рима, де очолив пресове бюро української дипломатичної місії та був редактором її часопису «La voce del Ucraina». У міжвоєнний період Євген Онацький співпрацював з українськими періодичними виданнями «Розбудова нації» (будучи провідним співробітником цього головного теоретичного органу ОУН), «Новий клич», «Новий шлях», редагував бюлетень «Голос України», був кореспондентом часописів «Діло», «Свобода», «Новий час», «Український голос» та ін. 1929 р. Онацький, близько познайомившись з Головою Проводу ОУН полковником Євгеном Коновальцем, став одним з найближчих його співробітників та дорадників і незабаром — представником ОУН в Італії. З цього часу Онацький (псевдоніми «Дометенко», «Винар», «Італ», «Тарас») стає постійним співробітником націоналістичного журналу «Розбудова нації», який видавався в Празі Миколою Сціборським та Володимиром Мартинцем. У 30-х роках був одним із найбільш прихильних до італійського фашизму діячів ОУН та найактивнішим його пропагандистом. Проте на ототожнення українських націоналістів з фашизмом панівним був інший погляд — Онацький ще напередодні створення ОУН вказував на істотну відмінність між українським націоналізмом і фашизмом. Він писав[2]:
«Чимало українських націоналістів почало називати себе залюбки українськими фашистами й шукати підтримки у італійських фашистів. Вони не добачали, що між українським націоналізмом й італійським фашизмом лежить неперехідна поки що прирва, яку може заповнити хиба час та вперта завзята праця.
Фашизм є націоналізмом нації державної, ворожої будь-яким ірідентам, готової всіх і вся принести в жертву культові своєї вже створеної держави.
Український націоналізм є, навпаки, націоналізмом нації недержавної, що тільки живе ірідентизмом і готовий принести всіх і вся в жертву для зруйновання культу тих держав, що не дають йому жити»
З 1936 р. до 1940 р. професор Онацький викладає українську мову у Вищому Східному інституті в Неаполі (італ. Regio istituto superiore orientale di Napoli), а з 1940 р. і аж до арешту німцями викладає в Римському університеті. 29 вересня 1943 р. німецька окупаційна адміністрація в Італії заарештувала Онацького як визначного українського націоналістичного діяча за його постійне критичне ставлення до німецького націонал-соціалізму: відбував ув'язнення спочатку в Італії, а потім в Берліні та Оранієнбурзі. У травні 1945 року повернувся до громадської діяльності в Римі[3]. Навесні 1947 року Онацький емігрував до столиці Аргентини Буенос-Айреса, де продовжив свою наукову, журналістську й політичну діяльність. 1949 року Онацький стає одним із засновників і першим головою Спілки українських науковців, митців та літераторів у Буенос-Айресі. Він працює редактором і директором тижневика «Наш клич» (1947—1963), редагує календарі-альманахи товариства «Відродження» (1949—1961) та православний щомісячник «Дзвін» (1953—1957), працює над укладанням 8-томної «Української малої енциклопедії», яка вийшла друком у 1957—1967 роках.
1953 р. професора Онацького обрано головою Української Центральної Репрезентації (українського координаційного центру) в Аргентині, цю посаду він займав до 1960 року. У 1960–1963 рр. очолював Головну Раду УЦР.
1964 року Онацький через проблеми із зором відійшов від активного громадського життя.
Помер 27 жовтня 1979 року на 85 році життя після тривалої та тяжкої хвороби. Похований на кладовищі Ла-Чакаріта в Буенос-Айресі, але 1986 року було організовано український цвинтар в Монте-Гранде, і згодом відбулося перепоховання Євгена Онацького і його дружини Ніни (померла 1983 року) на цьому найбільшому українському кладовищі в Аргентині[4].
Автор історико-культурних праць, спогадів, статей про діячів української історії та світової літератури: «Українська теоретикопрактична граматика для італійців» (1937), «Чарівне коло та ритуальне оголення» (1938), «Словник українсько-італійський» (1941), «Сторінки з римського щоденника» (1942—1943), «Завзяття чи спокуса самовиправдання» (1956), «Очима душі — голосом серця» (1956), «Записки українського журналіста і дипломата за 1918—1921 рр.» (1964, 1967), «Портрети в профіль» (1965).
- «Українська теоретично-практична граматика для італійців» (1937).
- «Studi di Storia e di Cultura Ucraina» (1939).
- «Словник українсько-італійський [Архівовано 25 липня 2015 у Wayback Machine.]» (1941).
- «Наше національне ім'я — Наш національний герб» (1949).
- «Записки українського журналіста і дипломата за 1919–1921 рр.».
- «Завзяття чи спокуса самовиправдання» [Архівовано 17 березня 2013 у Wayback Machine.].
- «З чужого поля».
- «Шляхом на Роттердам», Буенос-Айрес, 1983.
- Мемуарні «Сторінки Римського Щоденника», «Записки українського журналіста і дипломата», «У Вічному Місті» та ін.
- Походження Полетик // Україна. — 1917. — Кн. 1–2.
- Ще про автора «Исторіи Русов» // Наше минуле. — 1918. — № 1.
- До питання про монети в Україні в XVI ст. // Наше минуле. — 1918. — № 2.
- Українська дипломатична місія в Італії. — Прага, 1941.
- Основи суспільного ладу. — Прага, 1941; Буенос-Айрес, 1949.
- Портрети в профіль. — Чикаго, 1965.
- По похилій площі. Записки журналіста і дипломата, частина 1–2. — Мюнхен, 1964–
1969.
- Їду до Арґентіни. — Вінніпег, 1971.
Найважливішим науковим твором Євгена Онацького вважається «Українська мала енциклопедія», яка складається з 8 томів. «УМЕ» була надрукована в Буенос-Айресі за сприяння УАПЦ протягом 1957–1967 рр.
- Українська мала енциклопедія. Том І (2016, «Університетське видавництво ПУЛЬСАРИ»)
У Чернігові та Глухові існують вулиці, названі на честь Євгена Онацького.
- ↑ Про правовий статус та вшанування пам'яті борців за незалежність України у XX столітті. Офіційний вебпортал парламенту України (укр.). Процитовано 5 листопада 2021.
- ↑ Олександр Зайцев. Український націоналізм та італійський фашизм (1922—1939) // Україна Модерна. — 03.01.2012.
- ↑ Діячі науки і культури України : нариси життя та діяльності / За заг. ред. А. П. Коцура, Н. В. Терес. — Київ: Книги — XXI, 2007. — С.310. — 464 с. — ISBN 978-966-8653-95-7
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 26 жовтня 2019. Процитовано 26 жовтня 2019.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання)
- Ясь О. Онацький Євген Дометійович // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2010. — Т. 7 : Мл — О. — С. 596—597. — ISBN 978-966-00-1061-1.
- Здобуття Батьківщини: життя та творчість Євгена Онацького: наук.-попул. нарис / Тамара Демченко. — Чернігів: Освітній центр, 2016. — 184 с. — 200 пр. — ISBN 979-966-340-509-8
- Бібліографія праць професора Євгена Онацького. 1917—1964 / Укл. М. Гаврилюк. — Буенос-Айрес: б. в., 1964. — 59 с.
- Онацький Євген Деметійович // Верстюк Т., Осташко Т. Діячі Української Центральної Ради. — К., 1998. — С. 140—141.
- Винар Л. Євген Онацький — чесність з нацією (1894—1979) [Архівовано 17 березня 2013 у Wayback Machine.] // Український історик. — 1980. — № 01-04.
- Онацький Євген // Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1966. — Кн. 2, [т. 5] : Місто (продовження) — Перемиська Єпархія. — С. 1854. — ISBN 5-7707-4049-3.
- Онацький Євген // Українські письменники діаспори: Матеріали до біобібліографічного словника / Авт.-укл.: О. Білик, Г. Гамалій, Ф. -Погребенник. — К., 2007. — Част. 2.– С. 97-98.
- Онацький Євген Дометійович // Українська діаспора: літературні постаті, твори, біобібліографічні відомості / Упорядк. В. А. Просалової. — Донецьк : Східний видавничий дім, 2012. — С. 347—348. — 516 с.
- Червак Богдан. Євген Онацький — універсалізм і європейськість // Кам'янець-Подільський вісник. — 1996. — 13 січня. — С. 5.
- Підкова І., Шуст Р. Онацький Євген // Довідник з історії України. — К., 2001.
- Сеник Я. Онацький Євген // Українська журналістика в іменах, вип. 5. — Львів, 1998.
- Гавришко М. Заходи ОУН на міжнародній арені у справі «пацифікації» в Галичині у 1930 р. / М. Гавришко // Український визвольний рух: наук. зб. — Львів, 2014. — Збірник 19. — С. 174—201. — Бібліогр.: 112 назв. URI: http://dspace.nbuv.gov.ua/handle/123456789/75796 [Архівовано 23 липня 2021 у Wayback Machine.]
- Дзендзелівський Й. О. Онацький Євген Дементійович // Українська мова : енциклопедія / НАН України, Інститут мовознавства ім. О. О. Потебні, Інститут української мови; редкол.: В. М. Русанівський (співголова), О. О. Тараненко (співголова), М. П. Зяблюк та ін. — 2-ге вид., випр. і доп. — К. : Вид-во «Укр. енцикл.» ім. М. П. Бажана, 2004. — 824 с. : іл. — ISBN 966-7492-19-2. — С. 436.
- В. М. Матвієнко. Онацький Євген Дометійович // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т./Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К.: Знання України, 2004 — Т.2 — 812с. ISBN 966-316-045-4
- І. Патриляк. Онацький Євген // Політична енциклопедія. Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. — К.: Парламентське видавництво, 2011. — с.513 ISBN 978-966-611-818-2
- Черниш Н. І. Євген Онацький (1894—1979) — вчений-енциклопедист // Енциклопедії як глокальні медії: колективна монографія / За ред. А. М. Киридон. — К.: Державна наукова установа «Енциклопедичне видавництво», 2020. — 304 с. — ISBN 978-617-7785-24-7. — С. 40-47.
- Онацький Євген Доментійович // Україна в міжнародних відносинах. Енциклопедичний словник-довідник. Випуск 6. Біографічна частина: Н–Я / Відп. ред. М. М. Варварцев. — К.: Ін-т історії України НАН України, 2016. — с.52-54
- «Українська Мала Енциклопедія» інтерактивний режим.
- Із когорти видатних українців із історичної Чернігівщини: Євген Онацький.— Український інститут національної пам'яті [Архівовано 22 липня 2021 у Wayback Machine.]
- Твори Онацького на сайті діаспоріана [Архівовано 13 травня 2021 у Wayback Machine.].
- Руджеро Джузеппе // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1964. — Т. 7, кн. XIII : Літери Риз — Се. — С. 1634-1635. — 1000 екз.
- «Українське слово» [Архівовано 27 лютого 2009 у Wayback Machine.]
- Спогади Євгена Онацького про дитинство [Архівовано 31 липня 2003 у Wayback Machine.]
- «ЧЕСНІСТЬ 3 НАЦІЄЮ» Ю. Присяжна, Львівський національний університет імені Івана Франка
- Євген Онацький: повернення із забуття
- Євген Онацький: Кам'янецький період життя відомого глухівчанина
- Євген Онацький — борець за порозуміння
- Глухівський козак Євген Онацький
|
- Народились 13 січня
- Народились 1894
- Померли 27 жовтня
- Померли 1979
- Випускники історико-філологічного факультету Київського університету
- Діячі НТШ
- Діячі ОУН
- Українські журналісти
- Діячі УЦР
- Випускники Кам'янець-Подільської чоловічої гімназії
- Випускники Київського університету
- Українські дипломати
- Уродженці Глухова
- Померли в Буенос-Айресі
- Українці Аргентини
- Люди, на честь яких названо вулиці
- Енциклопедисти України
- Уродженці Чернігівської губернії
- Викладачі Римського університету
- Науковці української діаспори